NAZISTENE
En advarsel fra historien
Nazistene var besatt av
symboler på orden.
Deres museum viste utstillinger
som denne, hvor en perfekt kropp -
- var orden i en helhet.
Gjennom parader
ville de vise hvordan individet -
- bare var en del av det velordnede
nasjonale fellesskap.
Men i Tyskland skapte nazistene
kun en illusjon av orden.
Føreren inspiserer
personlig troppene sine.
Det er propaganda.
Tysk diplomat
Alle sier: "Det der er orden.
Alle står oppstilt."
Man skal se bak kulissene.
Det er ingen orden.
KAOS OG SAMTYKKE
Naziststyret i Tyskland
Den 30. januar 1933 ble
Adolf Hitler rikskansler i Tyskland.
De som jublet høyest over det
var nazistenes stormtropper -
- som ble ledet av Hitlers
gamle partikamerat Ernst Röhm.
I denne stund lover de 8000 soldater,
som er samlet her -
- å forbli loyale mot deres Fører!
For vår Fører!
Sieg Heil!
I 1933 trodde man at det var
starten på en fantastisk tysk periode.
Det var en enorm entusiasme hos
folket, på nær hos sosialistene -
- som forfølges, tvinges til å emigrere
eller sendes i konsentrasjonsleir.
Man kjente til konsentrasjonsleiren,
men man sa:
"Kommunistene hadde gjort
det samme."
De første som ble fengslet i denne
revolusjonen var politiske
Kommunister og sosialister
sattes i nye konsentrasjonsleirer.
Hermann Göring skrøt med at
masser av folk ble sendt dertil -
- og alt skjedde under kaotisk terror,
som en stormtroppsoldat tilsto.
"Alle arresterer alle andre."
"Alle truer alle andre
med arrestasjon."
"Alle truer alle andre med Dachau."
"Alle føler i dag et ansvar for noe
de aldri har forstått."
Blant de første til å lide var Josef
Felder, sosialdemokratisk politiker.
Han ble sendt til den nyåpnede
konsentrasjonsleiren ved München...
... Dachau.
Sosialdemokratisk deputert
1932-1933
Jeg ble lagt i lenker.
Vakten kom med en tallerken pølse
og brød.
Han sa til meg:
"Det her ville være et fint sisste
måltid, men du er ikke engang det
verd."
"Vi vet mye om deg...
Vi vet alt om deg", og så videre.
"Vi skal nok ta oss av deg."
Så lukket han luken og var vekk.
Jeg hadde ingenting å spise.
Så kom han tilbake med et rep for å
vise hvordan jeg kunne henge meg.
Jeg sa: "Jeg har familie. Jeg vil
ikke gjøre det. Dere må gjøre det."
Josef Felder ble løslatt fra Dachau
etter 18 måneder.
De fleste som ble fengslet der i '33
ble løslatt etter mindre enn et år.
Regimet var brutalt. Mishandling
og psykisk tortur var alminnelig -
- men nazistenes utryddelsesleir
hadde ennå ikke sett dagens lys.
Leirene var et pressjonsmiddel, ikke
til utryddelse ennå.
I '33 mente mange at leirene var en
akseptabel del av nazirevolusjonen.
Den franske revolusjon kommer
nærmest.
Å være fransk adelsmann i Bastiljen
var ikke heller særlig morsomt.
Folk så det som en revolusjon, også
hvis den var forbausende fredelig.
Alle sa om konsentrasjonsleiren:
"Englenderne brukte dem
i Sydafrika mot Boerne."
Folk kunne ikke forutse fremtiden.
Det var umulig for noen 1933 -
- å se hva som ville skje i 1945.
Det var kun tolv år, men det var
for vanskelig å se tolv år fram i tiden.
Men etter tolv uker med Hitler
som kansler kunne tyskerne se -
- hva jødenes status ville bli
i den nye naziststat.
Den 1. april 1933 innførte partiet en
boykott av alle jødiske firmaer.
Nazistene hadde gjort jødene til
syndebukker for krigsnederlaget-
- og mye annet.
I nazistregiments første
måneder ble jøder truffet også av -
- stormtroppenes lunefulle
og voldsomme angrep.
Tilhører en jødisk familie i
Nürnberg
I 1933 kom stormtropper
og tog min far med -
- og mange andre jøder i Nürnberg.
De ble ført til en stadion hvor de
skulle klippe gress med tennene -
- ved å spise det.
Jeg fikk vite det senere.
Min far snakket aldri om det.
Det var for å ydmyke dem, og
vise dem at de var de aller laveste.
Det var kun en gestus for dem.
Stormtroppene begikk også
andre voldsomme handlinger.
I 1933
organiserte de offentlige bål -
- hvor de brente "upassende
bøker" især dem av jødiske
forfattere.
Röhm ville integrere sine
stormtropper i den regulære hær.
Hæren ble forferdet.
Man likte ikke stormtroppene på
grunn av deres oppførsel og utseende.
Til sist var stormtroppene
avskydd av de fleste soldater.
Tysk hæroffiser
1926-1945
Det ble tydeligere,
og ikke kun for hæren, -
- at Röhm,
den øverste leder av stormtroppene, -
- ville overta de vepnede styrker.
Han forsøkte å bli forsvarsminister
og han ville skape sin egen hær.
Hitler var positiv overfor Röhms og
stormtroppenes revolusjonsånd, -
- men i sommeren 1934 forsto han
f at deres makt skulle tøyles -
- og ikke bare
for å imøtekomme hæren.
Röhm hadde skaffet seg en
farligere fiende enn hærledelsen.
Heinrich Himmler, som sto
under Röhm i nazisthierarkiet, -
- planla hans undergang.
Han fant på at Röhm planla
et kupp, og Hitler trodde på han.
Den 30. juni 1934, da Röhm var på
ferie i Bayern, ble han grepet-
- og ført til et fengsel.
To dager senere ble han henrettet.
Hæren var glad for Röhms død og
stormtroppenes minskede makt.
For å vise takknemlighet svor man
en personlig trohetsed til Hitler -
- som nå, da Hindenburg var død,
ikke bare var Tysklands rikskansler -
- men også landets statsoverhode.
Jeg sverger ved Gud...
... denne hellige ed...
... til Føreren...
... over det tyske rike
og det tyske folk...
... Adolf Hitler...
En leste opp og vi skulle løfte armen
å si at det var vår ed.
Hvor alvorlig
tok du og dine kolleger eden?
Meget alvorlig.
Som en soldat...
Den følger meg hele mitt liv,
helt til det siste.
En ed er en ed.
Jeg kan ikke bryte eden med
mindre at jeg begår selvmord.
Men en soldats ed
taes meget alvorlig.
Med Röhms død hadde Hitler
tilsynelatende gjenopprettet roen.
Gaterevolusjonen var avtatt,
og med et sikkert grep om makten -
- reiste Hitler her for å slappe av,
i Sydbayerns fjellområde.
1938 ble et tehus bygget
på toppen av Obersalzberg -
- så Hitler og hans venner
kunne nyte utsikten.
Hitlers eget hus lå lengre nede,
og snart vokste det-
- et bygningskompleks frem om det.
Det her var gjestehuset.
Men nå er det kun ruiner tilbake
av Berghof - Hitlers eget hus.
Bygningen ble revet ned så den
ikke skulle bli en minneplass.
Både her og i Berlin
kretset hele regimenter om han.
Hans personlighet avgjorde
hvordan Tyskland ble styrt.
Han var ikke en arbeidsnarkoman.
Hitler var makelig, hvilket de
som arbeidet nær ham bemerket.
"Hitler dukket opp før frokost,
gjennomleste forberedte artikler -"
"- og spiste så frokost."
"Når Hitler var på Obersalzberg
var det ennå verre."
"Der forlot han først værelset kl.
1400 for å spise lunch."
"De fleste ettermiddager gikk han
turer, og etter middagen -"
"- var det filmforevisning."
"I sine tolv år ved makten
skapte Hitler -"
"- den største regjeringsforvirring i
i noen sivilisert stats historie."
"Han tok av og til viktige
besluttninger uten å be om å se-
- den relevante informasjonen."
"Han mente at mange saker løste seg
selv om man ikke anstrengte seg."
Et helt annet bilde av Hitler ble
vist her, på arenaen, -
- som ble bygget i Nürnberg
til partiets årlige massemøte.
Det folket så i Nürnberg
var en selvsikker og sterk leder, -
- som lovet et nytt,
dynamisk og mektig Tyskland.
Vi vil bli et forenet folk!
Og dere, mine unge, skal bli det
folket.
Dere kan ikke gjøre annet
enn å slutte dere til oss.
I dag marsjerer vår bevegelse
seierrikt gjennom Tyskland -
- og jeg vet at dere vil
slutte der til vår skare.
Vi vet at foran ligger Tyskland,
foran oss marsjerer Tyskland -
- og bak oss kommer Tyskland!
Han skulle ses som den almektige
og allvitende leder, -
- som hersket over
et totalt ordensystem.
Men kontrasten mellom fremtoningen
og virkeligheten var stor -
- for det var ingen
organisert ledelsesstruktur -
- men den var meget uorganisert
og kaotisk.
Det er et bemerkelsesverdig system,
hvis man kan kalle det et system -
- hvor det ikke er en samlet regjering,
og hvor statsjefen -
- faktisk ikke
bruker all sin tid på å reagere.
Hitler og nazistene skapte en
unik og eiendommelig
regjeringsform.
Hitler var omgitt av folk som
visste at deres framtid avhang av -
- at de behaget Føreren.
De strebet alltid etter å være nær
han, og følge med på hans reiser.
Hitler må ha vært uinteressert i
et detaljert handlingsprogram -
- men han hadde visjoner for
Tyskland.
Når hans uendelige monologer kom,
var ambitiøse nazister gode lyttere.
Etterpå uttenkte de hvordan hans
visjoner kunne virkeliggjøres.
De skapte handlingsplanen, og sa
at de handlet etter Førerens vilje.
Tysk diplomat
De pleide å nevne meninger,
som kom fra Føreren...
... men det var meget tvilsomt
om Hitler virkelig hadde sagt det.
De overhørte noe som Hitler
sa i en konversasjon -
- og siden hevdet de at
"dette er Førererens vilje".
Hitler sa like ut at han ikke
hadde et detaljert program.
Og når de spør
"hva er ditt detaljerte program" -
- så kan jeg bare svare:
Etter en regjering med deres økonomi,
- med deres administrasjon
og med deres forfall, -
- så må det tyske folk
gjenoppbygges oppefra og ned.
Vi vil ikke lyge eller bedra!
Derfor nekter jeg å
stille meg opp foran dette folk -
- og avgi billige løfter.
Men Hitler var åpen om hva han
ville ha ut av landets økonomi:
Frem for alt våpen til en ny hær.
Gjenopprustning
ble hans økonomiske prioritet.
Nazistene øket hærens budsjett så
mye i det første år ved makten -
- at hæren ikke engang
kunne bruke det hele.
Nazistene lovet også å avskaffe
arbeidsløsheten, og det gjorde de.
Frem for alt via arbeidsskapende
prosjekter som Autobahnprogrammet.
Men å bygge våpen og veier
var kun en kortsiktet løsning -
- på Tysklands økonomiske problem.
Å bygge veier resulterte ikke
i en eneste pakke kaffe -
- eller et eneste brød
til salg i butikkene.
Økonom og bankier
siden 1931
Det ble finansiert et
på inflasjonsdrivende grunnlag.
Først så menigmannen det ikke -
- for det er for vanskelig å forstå
disse monetære koblinger -
- for folk på gaten.
Det ville ta tid før
inflasjonstrykket kunne merkes, -
- så for tiden så alt lyst ut.
Især da Hitler i 1936
beordret tyske tropper inn i -
- det demilitariserte Rheinland
uten større internasjonale protester.
Det sås som ytterligere et tegn på
at landet gjenvant selvverdet.
Det var definitivt positivt.
Hvorfor fulgte massene ellers
denne mannen?
Hvorfor? Det må ha vært årsaker
til det.
Det var sånn
at mange ting gikk bedre.
Innbygger i München
Allting ble litt bedre.
Især når det gjaldt den private
husholdningen ble det bedre.
Det var en bedre tid.
En bedre og mer sikker tid enn i dag.
Å si det innebærer å løpe en
risiko, men jeg sier det i alle fall.
Nazistene arrangerte festspill,
som f. eks. Amazonenes natt -
- som ble holdt i München i
1930.
I disse festspillene måtte kun de som
nazistene så som raserene delta.
Jeg var Madame de Pompadour,
med dyb nedringning og en krinoline.
Jeg følte meg vakker.
Det var en viss arroganse.
Tyskerne så seg som spesielle.
Det tyske folk skulle være en
ren rase og være bedre enn andre.
Pikene var der som Gud
skapte dem, som i kirker f.eks.
I det Sixtinske Kapell
er alle også nakne.
Men det virkelige formål
var å skape en fest for øynene -
- for å opplyse
og glede dem, som kom der.
Jeg så ikke
mye til fyrverkeriene.
Jeg var så begeistret at jeg knapt
kunne kontrollere hesten min.
Men hvis man ikke passet inn i
nazi-skabelonen var livet et annet.
Her i München, i samme by
som Amazonenes natt ble avholdt
- rev nazistene en av Tysklands
største synagoger ned.
De sa at de skulle bruke plassen
til en parkeringsplass.
Jødene ble systematisk
utelukket fra samfunnet.
Nürnberg-lovene forbød ekteskap
mellom jøder og ikke-jøder -
- og fastslo at jøder
ikke var tyske statsborgere.
Sjenerte det deg ikke å arbeide
i et system som tillot at jøder -
- ble drevet vekk fra deres stilling,
penger og eiendom?
Det var jo fryktelig urettferdig.
Hva følte du ved det?
Den allminnelige mening var at
jødene var gått for langt i Tyskland.
Ut av 4800 jurister i Berlin
så var de 3600 jøder.
Utover Furtwängler så var det ingen
teaterdirektører som ikke var jøder.
En dag ble det bare for mye.
Så den allminnelige mening
om at jødene skulle drives tilbake -
- møtte ingen motstand.
Den antisemittiske propaganda
overdrev antallet av jøder -
- innenfor rettsvesenet eller teateret.
Nazistene sa ikke hvorfor jøder
ofte dominerte visse bransjer.
Jødene var utelukket
fra andre karrierer i hundrevis av år.
Tusener av jøder emigrerte
fra Tyskland i 1930 årene -
- ettersom de forsto at de aldri
ville være trygge i Tyskland -
- så lenge nazistene regjerte.
De som ble risikerte å bli
undersøkt av det voksende Gestapo.
Her i byen Würzburg er der
ledetråder til hvordan Gestapo
opererte.
Nesten alle arkiver ble brent da
de allierte gikk inn i Tyskland -
- men i Würzburg forhindret
de amerikanske soldatene det.
Først for nylig er arkivene
blitt studert -
- og et overraskende bilde av hvor-
dan Gestapo fungerte er tonet
frem.
Det var ikke Gestapomenn
på hvert gatehjørne -
- men kun 28 hemmelige betjenter
i hele Würzburg-regionen.
Jeg tror ikke at Gestapo kunne
ha fungert uten samarbeide -
- fra den tyske befolkningen.
Det jeg mener er at
det hadde vært strukturellt umulig.
De var helt enkelt
ikke tilstrekkelig mange.
80-90% av de forbrytelser,
som rapportertes til Gestapo -
- kom fra allmindelige borgere.
Gestapos hovedoppgave
var å undersøke anmeldelsene.
Det har tilsynelatende vært
deres hovedoppgave.
Borgerne i en by som Würzburg
behøvde snarere å frykte -
- hva naboene sa til Gestapo.
Alle tyskere risikerte å bli
anmeldt.
En kvinne som bodde i det her huset
i utkanten av Würzburg i 1938 -
- ble bemerket av Gestapo
da hun ble angitt av en slektning.
Hun het Ilse Sonia Totzke -
- og hennes Gestapo-akter
finnes i Würzburg-arkivet.
Etter års sjikanerier
ble hun sendt til -
- konsentrasjonsleiren Ravensbrück
hvor hun døde.
Hennes forbrytelse var
at hun ikke passet inn.
Hun unngik naboene
og hadde jødiske venner.
Hun ble satt under overvåkning.
Ikke av Gestapo, men Gestapo ber
naboene om å holde øye med hende.
En etter en trår naboene frem,
av en eller annen grunn -
- med informasjon
som peker på en eneste ting.
Hun er kanskje for orginal
for sitt eget beste.
Med typisk småby-mentalitet
holder folk øye med henne -
- og det understøttes
av ytterligere anmeldelser.
Anmeldelsene
inneholder mest sladder -
- om mistenkelig oppførsel
og at hun har suspekte venner -
- og ikke mange virkelige beviser.
En anmeldelse
antyder at hun kan være lesbisk:
"Frøken Totzke
virker til å være unormal."
Det er kun underskrevet
med "Heil Hitler" i rød tekst.
En annen anmeldelse kommer fra
en 20-årig nabo, Resi Kraus.
"Siden mars 1938 har
Ilse Sonia Totzke vært vår nabo."
"Hun har sjelden besøk."
"Nå og da kommer det en kvinne på
sirka 36 år, og hun ser jødisk ut."
"Hun har alltid vært positiv til..."
"Frøken Totzke svarer aldri
på hilsenen 'Heil Hitler'."
"Frøken Totzke oppfører
seg mistenkelig."
Nabo til Ilse Totzke
"... jeg la merke til det
da hun har jødisk utseende."
- Det der er nonsens.
- Så ingenting av det her er sant?
- Jeg leser til slutten.
- Gjør det.
"Frk. Totzke oppfører seg
mistenkelig og jeg frykter at hun
gjør noe, "
"- som kan være skadelig
for det Tyske rike."
"Derfor gir jeg denne informasjonen
til det hemmelig politi."
- Underskrevet, "Resi Kraus".
- Ja, det er mitt navn.
- Og er det din signatur?
- Ja.
Jeg forstår ikke det her.
Jeg kan ikke si noe.
- Så hvordan forklarer du det her?
- Jeg forstår ikke.
Gestapo forhørte mange dengang.
- Jeg husker det ikke.
- Nei?
Adressen stemmer,
min signatur stemmer -
- men jeg forstår ikke
hvor det kommer fra.
- Det her stiller meg i et dårlig lys.
- Det er et merkverdig dokument.
Jeg snakket med en venn som sa:
"Herre Gud, tar de opp det igjen
etter 50 år?"
Det var dere som startet det.
Jeg vet ikke
om du har hørt det før.
Jeg har ikke drept noen.
Jeg gikk ikke engang med
i pikenes Hitler Jugend.
Far ville ikke at jeg skulle reise
til byen to ganger om uken i mørket.
Jeg fortalte hvor striks
min oppvekst var.
Nå begynner det å regne.
Vi har trodd at befolkningen
var manipuleret ovenfra.
Det vi begynner å se ved å se på
sosialhistorien i disse Gestapo-akter -
- er at systemet faktisk manipuleres
nedefra av mange mennesker -
- av mange forskjellige grunner
- noen selviske, andre idealistiske.
Men det som viser seg er et helt annet
bilde av hvordan systemet fungerte.
Allminnelige tyskere kunne påvirke
Gestapo gjennom anmeldelser -
- men ingen større program kunne
startes uten Hitlers velsignelse.
Så nazisteliten søkte alltid etter nye
måter å behage Føreren på.
En måte var å spille på hans
antisemittisme, og Joseph Goebbels
- propagandaminister og
jødehater, forsøkte akkurat det.
Goebbels skrøt med at nazistene
hadde fått fjernet jødene -
- fra det tyske kulturliv.
Vi har tysk teater, tyske film -
- tysk presse, tysk litteratur,
tysk kunst og tysk radio.
Før måtte vi ofte høre innvendingen -
- at det ikke var mulig å fjerne
jødene fra kunst og kulturliv -
- for at de var for mange og fordi at
vi ikke ville kunne erstatte dem.
Det er motbevist med ettertrykk.
Høsten 1938 så Goebbels sjansen
for å behage Hitler ennå mer -
- da han hørte at den tyske
diplomat Ernst von Rath -
- var blitt myrdet i Paris av den
unge jøden Herschel Grynszpan, -
- som var sint over nazistenes
behandling av hans familie.
Nazisteliten var i München
på årsdagen av ølkjellerkuppet.
Goebbels ville slippe
stormtroppene løs for å hevne seg -
- på Tysklands uskyldige jøder.
Hitler samtykket, og krystallnatten
begynte - det knuste glassets natt.
Tidlig om morgenen
slo de ytterdøren inn -
- og begynte å smadre stedet.
Det kom to grupper stormtropper.
En gruppe slo bare ting i stykker
og forsvant så -
- og så kom den andre gruppen.
Det bodde tre eldre damer
i stueleiligheten.
En av dem ble slept ut
og mishandlet -
- bare fordi at hun kom i veien.
Jeg måtte ta imot slag,
og til slutt endte jeg i kjelleren -
- hvor kjøkkenet var,
og der ble jeg slått.
Da jeg kom opp igjen
fant jeg min far døende... død.
Jeg forsøkte med kunstigt åndedrett
så godt jeg kunne -
- men jeg var nok ikke så god til det,
og det var nok for sent allikevel.
Jeg var i sjokktilstand.
Jeg kunne ikke forstå det.
Jeg kjente dem ikke og de kjente
ikke meg. Vi hadde ikke noe
utestående med dem.
De var bare kommet for å gjøre
det de trodde at de skulle gjøre.
Over 800 jøder mistet livet
som en følge av krystallnatten -
- og 1000 synagoger ble ødelagt.
Det var et sjokk.
Det var et stort sjokk,
og fra den tid -
- tenkte man faktisk mer på det.
I begynnelsen
fløt man bare med strømmen.
Man førtes med av en bølge av håp,
for vi hadde det bedre.
Det hersket orden i landet
og vi følte oss trygge.
Men så begynte man virkelig å
tenke, i det minste jeg personlig.
Jeg var jo også litt eldre.
Men jeg må si
at det var et stort sjokk.
- Men du ble ikke regimemotstander?
- Nei, det... Nei.
Det hadde man kunnet bli, men...
Når massene ropte "heil!",
hva kunne man så gjøre?
Man lot seg rive med.
Hvordan reagerte ikke-jødene -
- når de hørte at du var blitt
mishandlet og din far drept?
Var det noen som kom og sa
hva de følte?
Nei, folk som gikk forbi neste morgen,
helt allminnelige tyskere -
- begynte å kaste sten på vinduet.
- Så ingen ga uttrykk for sympati?
- Nei.
I kjølvannet på krystallnatten
virket Hitlers popularitet intakt.
Ettersom Hitler aldri snakket om det
offentlig, kunne de det ville -
- tro at det var de temperamentsfulle
stormtroppene som bar ansvaret.
Kjærlighetsaffæren mellom Hitler
og hans tilhengere fortsatte.
Må Gud være med vår Fører
Må Gud velsigne hans hånd
Gud, bevare vårt Tyskland
vårt elskede fedreland
I 1938 ble det bygget en ny
kansellibygning -
- som et symbol
på nazismens makt og orden.
Men innenfor dets murer brukte
Hitler metoder som førte til kaos.
Rikskanslerbygningen var et mylder
av politisk maktkamp og baktalelse.
Rivaler med vage jobbeskrivelser
slåss om Hitlers gunst.
Hitlers arbeidsliv var organisert av
fem departementer, ikke kun et.
Rikskanseliet
under Hans Heinrich Lammers.
Hitlers personlige adjudants kanselli
under Wilhelm Brückner.
Presidentkanselliet
under Otto Meissner.
På andre etasje lå Førerens
kanselli under Philipp Bouhler -
- og kanselliet for Førerens sted-
foretreder under Martin Bormann.
Kanselliet lå tvers over gaten, men
Bormann var oftest ved Hitlers side.
Alle disse kansellier gjorde
krav på å representere Hitler.
Han likte å gi to personer
samme eller lignende oppgaver.
Tysk diplomat
Han ville nok ikke skape kaos -
- men han så nok ikke sideeffektene:
Menneskelig misunnelse,
krangel om ansvarsområdene, -
- hvilket blir resultatet hvis man
gir to personer upresise oppgaver.
Det skulle oppstå konflikt mellom dem.
Det skjedde nesten automatisk.
En av de mer hatefulle maktkamper
gjaldt avgang til de utallige brev, -
- som hver uke
ankom til "Mein Führer"-
- og som ba om Hitlers gunst
eller velsignelse.
Trivielle brev f.eks. om kirkeklokker
måtte navngies etter Hitler -
- og alvorlige brev fra jøder som
skrev at de var særtilfelle, -
- som burde unntaes fra
nazistenes diskriminerende lover.
Posten ga adgang til Hitler og en
sjanse for å forme nazipolitikken.
Philipp Bouhler, en ergjerrig nazist-
- utnyttet kontrollen
over posten til egen vinning.
Sist i 1938 eller først i 1939
fikk et brev som Bouhlers kanselli -
- viste for Hitler,
en ødeleggende effekt.
Faren til et utviklingshemmet
barn ba Føreren om tillatelse -
- til å la barnet drepe,
og Hitler samtykket.
Det var beordret sterilisering av
handikappede. Nå ble brevet-
- katalysatoren for mord på dem.
Bouhler skulle skape en hemmelig
politikk for å utvelge og drepe -
- handikappede barn
få dager etter deres fødsel.
Den her blanketten skulle utfylles
når et handikappet barn ble født.
Tre leger leste blanketten, og hvis
de mente at barnet burde drepes -
- markerte de den med et kors.
Etter noen måneder kunne eldre
handikappede barn også drepes.
Gerda Bernhardts bror Manfred
var et av godt 5000 barn, -
- som skulle li
under den her nazistpolitikk.
Manfred var mentalt handikappet.
Min bror var en herlig gutt.
Men han var som et lite barn.
Han så godt ut, men han
kunne kun si mor og far.
Han lærte å gå veldig sent.
Han likte å holde seg
beskjeftiget.
Hvis min mor ba han om
å hente kull fra kjelleren -
- så ville han gjøre det
om og om igjen.
Han hentet kull
og ville fortsette med å gjøre det.
Min far ville anbringe han
på et barnehospital -
- og Aplerbeck kom på tale
da de hadde en stor gård der -
- hvilket kunne holde gutten
beskjeftiget.
Men Aplerbeck var en av nazistenes
avdelinger for spesielle barn.
To år etter at politikkens innførelse
hadde leger på hjem som dette -
- utfylt Bouhlers blankett.
Som et typisk eksempel på hvordan
et program kunne få eget liv -
- begynte personalet selv å
utvelge de barn de ville drepe.
Lokalhistoriker
Barna fikk dødelige overdoser
av phenobarbital eller morfin.
Det var hva som skjedde med de barn
som ble utvalgt til å bli myrdet.
Det var hemmelig.
Selvfølgelig skrev man ikke i
"Vi har drept dette barnet."
Man skrev at barnet var død av ikke
iøynefallende sykdom -
- av generell svakhet eller
meslinger.
De førte gutten til et venteværelse.
Det var en sykepasser der.
Gutten sto i vinduet, og jeg vinket
og vinket, og han vinket tilbake.
Det var siste gang jeg så han.
Ifølge den offisielle dødsattest på
Aplerbeck døde Manfred Bernhard -
- av meslinger den 3. juni.
Samme uke døde
11 andre barn.
Manfred ble myrdet fordi at han ikke
passet i nazistenes perfekte stat.
Katalysatoren som førte til hans død
var et brev til Hitler -
- som en ærgjerrig nazist gjorde han
oppmerksom på.
Alle idéer i det her systemet,
med en leder som snakket i visjoner
- og entusiastiske behagesyke
tilhengere, kunne bli ekstreme -
- nesten øyeblikkelig.
Det var sånn Tyskland ble styrt
i 1930 årene.
Nå skulle verden rammes
av den radikale besluttningstaen -
- i denne Hitler-staten.